I sin 30 år lange karriere har Dries vært en håndverksdyktig designer.
I vår tid, der mote er et produkt, -
-tilfører Dries følelse og lidenskap.
Det er en av hans suksessfaktorer.
Han kan mote. Det er hans lidenskap, men han gjør det på en lavmælt måte.
Han er ingen typisk moteskaper, noe jeg liker.
Han gjør det uventede, noe de fleste i moteverdenen ikke våger.
Det enestående er at han systematisk finner balansen.
Balanse i farge, proporsjoner, linjer... Alt han jobber med.
Belgiske moteskapere, særlig Dries, ser på virkelige kvinner.
Det fins en sikkerhet i Dries Van Notens klær, som du selv skaper.
Du velger selv hvordan du vil se ut.
Det er ingen annens stil.
Sommerkolleksjon 2015 Grand Palais, Paris, september 2014
Jeg er nok for inne i det. Det har overtatt livet mitt.
Jeg er nærmest besatt av det.
Men det er ikke moten. Mote er...
Det er et tomt ord.
Vi må finne opp et nytt ord.
Men jeg vet ikke hva.
Mote er noe som er over på et halvår.
Det er sånn man tenker på mote.
Jeg vil komme på et ord som er mer tidløst.
- Er det mulig? - Det håper jeg.
Jeg håper at det er sånn jeg jobber, for det er målet mitt.
La meg vite om jeg lykkes eller ikke.
Vinterkolleksjon 2015/16 Hotel de Ville, Paris. Mars 2015
En linje herfra og dit, og litt høyere der. Det skal være utydelig.
Så tar du en mørkere skygge i øyenkroken og visker.
Det var alt. Veldig enkelt.
Da begynner vi med prøvene.
Nå begynner vi.
Ok, jenter. Tiden er inne!
Det er 40 jenter, og vi må være ferdige på 20 minutter, ellers...
I slike øyeblikk skjelver jeg på hendene.
Skal jeg ta de raske skiftene?
Får jeg se ryggen?
Det er bra.
Jeg vil ikke lage raske produkter. Man skal ikke bli lei med en gang.
Det er ikke det jeg vil gjøre.
Det handler om å gjøre noe folk setter pris på og kan bære igjen, -
-og som vokser med deg som person.
Det blir en del av personligheten din.
- Trang og fin. - Unnskyld.
Vi vil gi deg litt midje. Du har midje, men vi vil gi deg enda mer.
- Sitter den for trangt? - Nei, jeg bare tuller.
- Får du puste? Det er det viktigste. - Vi får se.
Jeg har ingen magisk formel som gjør klærne mine spesielle.
Det er noe som kommer spontant.
Jeg sier ikke: Jeg vil gjøre noe annerledes.
Jeg får røre. Jeg har skapt den.
Jeg gjør bare ting jeg liker.
- To minutter. - Kan du snu deg?
Vi må være stille, for musikken er stille.
Folk lurer på om visningene blir lettere.
Nei, glem det. Det blir ikke lettere.
Det blir ikke vanskeligere, men hver kolleksjon har sine utfordringer.
Hver gang man tror at det skal gå på rutine... Glem det.
Motevisninger er aldri rutine. Ingenting er selvsagt.
Man må alltid kjempe for resultatet.
Skynd dere.
Kom igjen! Ikke opphold køen.
Kom hit! Kom! Du må stå i køen.
Begge sider. Hendene i lommene.
- Jeg tror at denne er lengre. - Nei, det er greit. Bra.
Gå framover!
Gratulerer!
- Jeg så øynene dine. - Takk.
- Så vakkert. - Takk.
- Hei. - Jeg har en gjest.
- Jackie Nickerson. - Hyggelig.
Har vi ikke truffet hverandre før?
- Jeg elsket kappene og buksene. - Mange takk.
Takk.
Kolleksjonen er inspirert av lidenskapelige kvinner i historien-
- som var så gale etter mote at de ønsket brokade og blomster om dagen.
Det har gått tapt, og det vil jeg mane fram igjen.
Iris Apfel, Jane Birkin, Anna Piaggi.
Å, Harry. Stakkars gutt. Kom her.
Skjønne gutten min. Ja, det er du. Sitt. Vær flink og sitt.
Vil du gå hjem? Ja, jeg også.
Er dere her fremdeles?
Unnskyld meg.
- Løsningen for hektiske perioder. - En campingvogn utenfor kontoret.
Dries Van Notens hovedkontor Antwerpen
Sånn, ja.
Kom
Er ballen på feil sted? Hvor er den?
Jeg ser den ikke. Du må titte her. Her, se.
Ja.
Her er den. Her er ballen din. Ja, vær så god.
Andre moteskapere begynner med formen.
Jeg har min historie, min person eller det objektet-
-jeg vil skape kolleksjonen rundt.
Så trenger jeg stoff. Hva kan jeg bruke for å fortelle historien min?
Vakkert. Jeg liker paljettbroderiet.
Jeg er en av verdens mest bortskjemte designere.
Jeg har mulighet til å skape de stoffene jeg vil, -
-og har produsenter over hele verden.
De sier bare: "Hva vil du ha?"
Ikke mange moteskapere har den muligheten, og det er fantastisk.
Det er interessant. Det har noe eget. Jeg vet ikke hva, ennå.
Å skape stoffene tar fire, fem måneder.
Andre motehus har ikke samme mulighet.
I mai må de levere neste kolleksjon.
Vi bruker mye tid på stoffene.
Opp!
Jeg legger dem på stolen. Vent.
Jürgen Sailer Sjef for herremote
- Den ser oppdiktet ut. - Oppdiktet og klovneaktig.
- Ruter må være litt kjedelige. - Ja, normale.
Det blir for mye. Leoparden er kanskje ok, men...
- Fordi du er vant til det? - Det er for enkelt. Sølvet er bra.
Alt jeg gjør, kommer naturlig.
Man må kombinere ting, så det blir riktig aksent og riktig balanse.
At man har mange nok maskuline og feminine elementer til å si:
"Dette er interessant. Slik pleier det ikke å se ut i herremote."
Det ble bedre.
Jeg liker leopardmønsteret med dette rutete. Det er pent.
Jeg trenger kontraster og brytninger.
Det er sånn jeg arbeider og skaper kolleksjoner, -
-og det er en refleksjon av livet.
Jeg liker ikke at det er ensformig. Man må blande ulike elementer.
Det passer min smak, men er også en del av alle mennesker.
De beste kombinasjonene oppstår tilfeldig.
Man legger flere stoffer på bordet og sier: "Dette var pent."
"Det er riktig. Det er pent."
Man hadde aldri våget å tenke seg den kombinasjonen, men slumpen...
Man må holde øynene åpne.
Legg det over jakka.
Det ble... interessant.
"Elvis-faktoren."
Det er ganske pent.
Hold det fram der nå.
Som barn løp jeg alltid rundt i mors og fars butikker.
Tanken var at jeg skulle fortsette å drive dem, -
- men jeg innså at det var morsommere å skape mote enn å kjøpe og selge.
Det kongelige kunstakademiet Antwerpen, 1977-1980
Utdannelsen var en oppdagelsesferd. Det var en spennende tid.
I 1977 hadde vi italiensk mote, Claude Montana, Thierry Mugler...
Jeg traff von Beirendonck, Dirk Bikkembergs, Ann Demeulemeester.
Vi ble raskt nære venner og hjalp og pushet hverandre-
- og utfordret hverandres kreativitet.
Tanken på mote fra Belgia var så merkelig.
Belgia var verdens minst moteriktige land, trodde vi.
Da vi tenkte på kolleksjonene våre, lurte vi på om vi måtte bytte navn-
-til noe italiensk eller fransk?
Men vi ville forsøke under våre virkelige navn.
Vi skapte helt ulike plagg til helt ulike mennesker.
Jeg var realist.
Jeg ante ingenting om den siste pop- musikken eller det nye punkbandet, -
- for jeg ble utdannet i klassisk musikk.
På den annen side bidro jeg med andre ting.
Jeg bidro med det man kanskje kan kalle "dårlig smak".
Balansen mellom pent og stygt. Klassisismen er viktig i arbeidet.
Mine kreasjoner har alltid en klassisk base.
Jeg henspeiler til klassisk herre-og damemote.
Jeg respekterer håndverket og fascineres av couture.
Sånn ble jeg utdannet, og man ser det fremdeles i kolleksjonene mine.
Her har du en lomme, så du kan ha hånden der, for en gangs skyld.
Nyt det, så lenge det varer.
Mote må ikke være revolusjonerende.
Hver kolleksjon refererer til de tidligere, særlig innen herremote.
Man stryker ikke alt og begynner på nytt.
Ta av jakka.
For å sjokkere i dag, må man gjøre helt ville ting.
Alt er på nettet. Det er vanskelig å stikke seg ut ved å sjokkere.
Nå handler det mer om hvordan man gjør ting, de små tingene.
Det er det jeg fokuserer på.
Det må jeg si...
Men hvor skal vi begynne?
Det viktigste nå er å velge ut stoffgrupper å ta prøver fra, -
- som vi sender til Jane, så hun vet hva vi er interessert i.
Sommerkolleksjon 1994 Hotel George V, Paris. Oktober 1993
Dette er den første damevisningen jeg gjorde, som het "Flowers".
Det var den første sesongen jeg jobbet med mønstre-
- på silke, georgette og andre skjøre materialer.
Jeg syntes at det var for søtt og "chic".
Man mente at silke egnet seg til spesielle anledninger, -
-men ikke til hverdags.
Jeg kastet alt i vaskemaskinen.
All silken ble skrukkete, krympet og ble mer hverdagslig.
Det var første gang jeg følte at silke fungerte til hverdags.
Suzy Menkes var på den visningen. Hun skrev en overveldende anmeldelse.
Det var helt vilt etterpå. Det var en stor kommersiell suksess.
Alle ville kjøpe kolleksjonen. Det var helt vilt.
Enda villere ble det noen måneder senere da Madonna, -
-som var den man helst ville kle, -
-hadde på seg et antrekk.
Det ble en enda større suksess. Alle ville ha samme kjole som Madonna.
For denne kolleksjonen, enkelt og rett, med et hint av nostalgi.
Den belgiske moteskaperen har oppnådd stor suksess på bare tre sesonger.
Han kommer på andre plass, rett bak Jean-Paul Gaultier, på topp 20-
- som sammenstilles av de meget profesjonelle "Journal du textile".
Kvinnen som bærer klærne mine, er viktigere for meg enn kreasjonene.
Jeg prøver å lage nøytrale klær, -
- slik at kvinnen som bærer dem, kan tilpasse dem til sin personlighet.
Hun kan bære dem på ulike måter. Det er det jeg liker med mote.
Det er pent med helt svart.
Vi har allerede mange elementer.
Jeg tror at vi må benytte fotografiene på ulike måter, -
- så det er tydelig at det ikke er bare en t-skjorte, men et konsept.
Han drømmer og ser på ting uten hierarki.
Enten det er kunst eller popkunst, lav-eller finkultur...
Han ser på det med samme blikk, samme lidenskap og nysgjerrighet.
Han kan tiltrekkes av kitsj, klisjeer eller folklore.
Av arbeiderne på gata. Han inspireres av alt.
Pent.
Vakkert.
Bra.
Jeg ser meg stadig rundt.
Jeg er nok ikke alltid den enkleste å leve med.
Hele tiden ser jeg og tenker. Det er som en evighetsmaskin.
Litt akademisk, syns jeg. Som et prosjekt av en motestudent.
Det spesielle er hvordan han motstiller ting.
Han tar noe fra barokken og kombinerer det med-
- noe fra tegneseriesidene, for å skape kontrast.
Han ser på tid på samme måte.
Middelalderen, renessansen... Det er som om det var i dag.
Ingenting er mer eller mindre verdt.
Alt er samme potpurri.
- Hummeren. - Den er flott.
Mye inspirasjon kommer fra ting man ikke liker.
Ting jeg syns er stygge, ting som er helt feil og gjør vondt i øynene.
Veldig fint.
Her vil jeg legge til lengre...
...rader.
Jeg får inntrykk av et ansikt. Munnen må sitte litt lavere.
Får jeg prøve den, bare for å se hvordan den ser ut på en gamling?
En marineblå jakke.
- Hva går det av ham? - Jeg har blitt gammel og eplekjekk.
Den sitter ok.
Vinterkolleksjon 1996/97 Rue de Vaugirard, Paris. Mars 1996
Denne visningen, "Bollywood", er typisk for kolleksjonene mine.
Her tenkte jeg: Hva skjer om jeg lager en kolleksjon-
- der jeg snur på de estetiske reglene?
Jeg ble fascinert av India og brukte indiske stoffer med broderier.
De elsker polyester og neonfarger. De elsker gull og glinsende farger.
Jeg ville bruke deres estetikk og gjøre det interessant for oss.
Det funket. Kolleksjonen solgte godt og fikk stor innflytelse på moten.
Det var på nittitallet, og det var inne med minimalisme.
Helmut Lang, Jil Sander... Alt gikk i grått, svart og hvitt.
Det var et sjokk for mange. Man var uvant ved farge og fikk se dette.
Het Ringenhof Lier, mai 2015
Voilà! Noen sene magnoliaer...
Første gang vi møttes, var på en fest for mange år siden.
Så begynte jeg å jobbe med ham. Det må være over 25 år siden nå.
Han trengte noen til sin lille butikk på 16 kvadratmeter.
En uke senere begynte jeg med leveranser, -
- og før jeg visste ordet av det, var jeg en del av firmaet.
Man bør jo ikke bli forelsket i noen man jobber med, men det var tøft.
Vi var tiltrukket av hverandre, -
-så det vokste til hva det er i dag.
I hele min karriere har Patrick vært i livet mitt, og jeg i hans.
Jeg har ikke opplevd noe annet.
Jeg vet ikke hvordan det er å skape uten å leve med en partner-
-som hjelper til med kolleksjonen.
Hvis man har gult her, er det viktig å ha gult der.
Fargene må komme tilbake, og inn- redningen skal speiles i buketten.
Buketten er sinnbildet av fargene i rommet.
Alt vi gjør, gjennomsyres av lidenskap.
Huset, hagen, livsstilen vår... Alt er intenst.
Vi både ler av, og lider av, at vi er så kresne med detaljer, -
-og at vi kompliserer ting.
Dries kan fortelle halve historien og jeg den andre halvparten.
Sånn er det kanskje når man har vært sammen så lenge.
- Hvor lenge, da? - Lenge.
- Kan vi bare si... lenge? - Lenge.
Jeg tror at det er nærmere 30 år. Nei, 28 eller noe sånt.
- Når ble du forelsket i ham? - Det var et vanskelig spørsmål.
- Hva er dette for slags film? - Man må jo forsøke.
Den var vanskelig.
- Hva var den største utfordringen? - Vi tenker ikke så mye på sånt.
- Vi bare gjør det. - Ja.
Iblant hadde det vært deilig å ha litt mer fritid.
Tid til å jobbe med kolleksjonen, på den ene siden, og mer tid til...
...å kunne dra på ferie et par uker.
- Hva snakker du om? Ferie? - Det er vanskelig i motebransjen.
Særlig når det gjelder meg.
Nå må du forklare deg, Dries.
Alle ler av meg, men jeg legger planer...
- Ferieplaner? - Jeg legger opp et program.
"Nå kan vi dra til det huset og den hagen."
Jeg planlegger dagen før vi drar, -
- og ser på Google Maps hvor lang tid det tar å kjøre mellom stedene.
Ok, vi kan bli så og så lenge.
Først har vi en halv time til å se hagen, -
-og når huset åpner, ser vi det.
Så en halvtime til å drikke te, og så skal vi kjøre 38 minutter...
- Nå begynner han å le... - Det er jo pinlig.
Sånn er det! Vi ser mye på en dag. Vi rekker å se mye på kort tid.
- Det låter avslappende... - Ja.
På en uke har vi tilbakelagt 200 mil.
Det blå er litt for blått. Det skal være mer mot lilla.
Det er veldig pent. Vi fotograferer dette.
Jeg har alltid mye av alt. Jeg lager mange plagg av ulike stoffer.
Så skaper vi "looks" før visningen, 150, 160 stykker-
-som så skal bli til 50, 60 stykker.
Når man skal "drepe sine barn," er det bra å ha Patrick og Nancy-
-som sier hva jeg skal gjøre.
Jeg lurer bare på hvordan vi gjør det her.
Alt henger sammen. Hva er reisen her?
Marilyn-trykkene kan komme tilbake noen ganger.
De må ikke være i samme seksjon. Da blir det en overdose av Marilyn.
Vi må kutte. Dette er to kolleksjoner.
- 90? - 81.
Jeg tar bort den lilla skjorta.
Vinterkolleksjon 2001-02 Ancien tri postal, Paris. Mars 2001
Denne visningen lærte meg mye.
Moteverdenen ble helt forandret.
De store firmaene ble viktigere og kjøpte opp små moteskapere.
McQueen, Jil Sander og Helmut Lang ble solgt. Verden forandret seg.
Aksessoarer ble viktigere, og moten ble kaldere.
Modellene smilte ikke lenger. Det var en stor forandring.
Det var en vanskelig tid. Partneren min, Christine Mathys, var død.
Jeg tenkte over firmaets framtid.
Skulle vi fortsette med en ny partner? Skulle vi selge?
Mange kontaktet oss for å spørre om vi også ville selge.
Jeg lette etter noe.
Det var mye som var bra, men presentasjonen var kald.
Romantikken var borte, og det likte ikke publikum.
Verken presse eller kunder likte det. Kolleksjonen ble solgt på tilbud.
Det var en vanskelig tid, men det var kanskje sunt.
Presse og kunder vendte meg ryggen.
"Det er ikke den Dries vi vil se. Vi aksepterer det ikke."
Det var tydelig hvilken retning jeg måtte gå. Vi tok mange beslutninger.
Jeg skulle ikke selge eller begynne med aksessoarer.
Jeg skulle videreføre min signatur, håndverksferdigheter og enkelhet.
Sommerkolleksjon 2005 Babcock og Wilcox, oktober 2004
For en vakker utsikt.
Det var fint. Der er terrassen.
- Hvordan gikk det? - Det var bra.
- Liker du det? - Jeg elsker det.
Visningen er eneste gang jeg får vise hva jeg har gjort på et halvt år.
Det handler ikke bare om klærne, men om lys, lyd, -
- hvordan modellene går, sminke, hår...
Det er sånn jeg viser hvordan jeg tenker, og visjonen min.
"Gjør hva dere vil med det."
Man tenker ikke på magien. Det er ingen spesiell formel.
Litt stjernestøv over alt, og de elsker det. Det funker ikke sånn.
Magien oppstår når folk føler at det er gjort med ærlighet og lidenskap, -
-og at det kommer fra hjertet.
Folk vil føle at det er ekte.
- Kan vi gjøre noe med konfetti? - Konfetti?
Konfetti, eller noe som eksploderer og skaper en annerledes finale, -
- så når alle guttene står der, fylles lufta av gull, -
-og man ser dem innimellom.
- Etterpå er hele gulvet fullt... - ...av konfetti?
Og guttene har konfetti over seg.
- En følelse av Marilyn. - Boop-boop-be-do?
- Vil du ha en Marilyn-kake? - Eller konfetti med ord?
Det hadde vært surrealistisk.
- For det tredje må du... - Hva da?
Du må skrive navn på dem, så de vet...
Det er for mye.
- Oppå Dries? - Ja, men på midten...
- Dette holder ikke. - Det ble bra.
Det er fint at det toner ut.
Ok, 800 til.
Sommerkolleksjon 2016 Rue du Chemin-Vert, Paris. Juni 2015
Alle assistenter gjør seg klare. Vi begynner.
Klar?
3, 2, 1... Kjør!
Gå.
Hendene i lomma.
Seriøst?
Kanskje litt glitter?
Kanskje noe glitter her, som Marilyn?
Har dere sett georginehagen?
Nå begynner denne delen av rabatten å se bra ut med de sterke fargene:
Oransje, gul, den mørkerøde georginen "Bishop of Llandaff".
Voilà.
Jeg er intens.
På kontoret jobber jeg 100 prosent. Dette er 100 prosent noe annet.
Når man går rundt i hagen, må man planlegge hva som skal gjøres, -
- snakke med gartnerne, organisere, lage plantekart...
Det er annerledes, men det er bra.
Sommerkolleksjon 2007 Paris, oktober 2006
Denne kolleksjonen er en av de viktigste i min karriere.
Her fant jeg riktig balanse mellom alt jeg står for, -
-samtidig som jeg så framover.
Tanken var å blande sportsmote med haute couture.
Vi utviklet vakre stoffer, klargul silke og taft blandet med polyester, -
- så de beveget seg på en spesiell måte.
Stoffer som så våte ut, noe som var en effekt av en spesiell tråd.
Alt hadde en friskhet, -
- men likevel noe... vakkert og søtt og samtidig veldig moderne.
Med denne kolleksjonen skaper vi en helt ny estetikk.
Alle etniske referanser er borte, -
- så det er samtidige plagg og samtidige stoffer, -
-men 100 prosent jeg.
Tanken er å bruke et hvilket som helst trykk, men fargen må stemme.
Nesten alt er hvitt.
Så kan man klippe ut en rose eller ta en tapet, men bakgrunnen er hvit.
- Så... - Kan vi legge dem på gulvet?
Trykkene mot det kritthvite er bra.
Det er godt at vi droppet beige. Det hvite gjør det interessant.
Farge er min "dada", noe jeg elsker.
Jeg elsker å leke med dem og bruke dem-
-for å skape en spesiell følelse.
De er et verktøy og en leke for å skape min verden.
Det er babyrosa. Det er fire farger.
Vi kan ta inn noen skitne nyanser.
Jeg stiller alltid de samme spørsmålene:
Hva er behovene og utfordringene? Hvordan kan vi overraske folk?
I damekolleksjonen tøyer vi grensene for god og dårlig smak.
Når er en farge for grell?
Kan en farge være for fargerik? Må alt være sofistikert?
Er det bare interessant når det sofistikerte stilles mot det billige?
Han har sin visjon, og vi prøver å innføre elementer han har pratet om, -
-og undersøker dem nærmere.
Så prøver vi å foreslå nye elementer for å berike kolleksjonen-
-og fordype oss ytterligere.
Så ser vi hva som fungerer og ikke. Det er en utslagsprosess.
- Det er fint. - Jeg lurte på...
Jeg tenkte at vi kunne gå fra større til mindre folder.
Jeg liker det.
Det jeg liker med foldene, er den surrealistiske følelsen.
Jeg takler avslag. Det er en naturlig prosess.
Jeg blir ikke trist når han avviser en idé. Han vet bedre enn jeg.
Fargen føles litt middelaldersk.
- En annen nyanse... - Det hjelper ikke.
- Nei, jeg begynner heller på nytt. - Men vi får se den i bomull, hva?
Jeg ser meg ikke som kunstnerisk leder.
Det er ikke sant at teamet skaper for meg. Vi jobber i gruppe.
Jeg kommer med de fleste ideene og avgjør i hvilken retning vi går.
Jeg velger stoffer og alle detaljer. Jeg liker det. Det er jobben min.
Som designer vil man skape sin kolleksjon, ikke bare noen bilder.
Jeg vet ikke hva jeg skal si. Jeg er utslitt.
Jeg får fordøye det i helgen, og så tar vi det på mandag med ny energi.
Ok, mange takk.
Calcutta, India
Er ermehullet en centimeter dypere?
Nei, hullet til halsen.
Raf Vandersmissen Sjef for broderidesign
Da Dries tilbød meg jobben i India, var tanken å ha noen i felten.
Han følte at produktet begynte å bli for viktig-
- til å styre alt via e-post, så han ville ha noen i felten.
Mitt første samarbeid med produsenten i India var i 1988.
I India produserte de ingen mote, -
- det var mer puter og brudekjoler i polyester.
Men de skapte ingen mote. De brydde seg ikke om det.
I starten måtte vi forklare hva vi ville ha, og hvilken kvalitet.
- Før lørdag bør vi se... - ...resultater? Bra?
Ikke gjør det for tykt. Dette er allerede tykt.
På mohawken jeg så i dag, til fallerioen, -
- sto de nesten ut i toppen, og sånn vil vi ikke ha det.
De sitter allerede på garn, og da blir de for klumpete og stive.
Det vil vi ikke. Paljettene sitter oppå garnet.
Prøv å gjøre det elegant. Gjør den tynne linja lang nok.
Ikke lag et par tynne og så straks en tykk. Det forstyrrer meg.
Det er rett, rett og så sånn.
Jeg hadde likt det hvis det var rett.
Det er litt mer elegant.
Ok?
Håndarbeidet og ferdighetene er viktig.
Mennesker er ikke som maskiner. De legger seg selv i det.
De tilfører noe eget, og det er vakkert.
Broderier utmerker arbeidet mitt.
Jeg har ansvar for menneskene.
Vi har infrastruktur og mange ansatte.
Jeg vil ha broderi i hver kolleksjon, -
- slik at jeg hver sesong vet at jeg forsyner dem med arbeid.
Den siste uka før en visning er jeg på kontoret kl. 06.30-
- for å avgjøre hva vi skal sy, og i hvilke stoffer.
Det er litt som å spille kort.
Fra hvilken boks?
Den andre med høy krage... Nei, med ermet. Hvor er den?
- Denne. - Den har vi bare i jacquard.
Bensinfarget. Og de store hjulene i turkis og fuksia.
Min første tanke var å bruke mye hvitt, med farger, -
- noe som ved første øyesyn så bra ut, -
- men nå ser jeg at når man blander veldig sterke farger med hvitt, -
- ser det iblant litt for... intenst ut, og ikke troverdig nok.
Da tok jeg inn herrestoffene som var med, men var mindre viktige.
Tross metallicfarger og lurex, -
- var det viktig å gjøre det smakfullt og anvendelig.
Dette er vår mest fargerike kolleksjon, og det er en utfordring.
Como, Italia
Dries Van Notens hovedkontor Antwerpen
- Veldig enkelt, hva? - Ja.
Vi må heve ermet.
Den drar opp kjolen, så sett den høyere. Det blir lettere å røre seg.
Jeg lurte akkurat på om vi skal sette på et bånd?
- Helt under, eller... - Er folden i kjolen, eller klippet?
- Kan vi klippe dem opp litt? - Ikke akkurat nå.
Men jeg får en følelse av...
Mer enn fem, ikke sant, Dries?
- Blir det ikke mer som dette? - Det er fem.
Ta et bilde sånn. Bra.
Vinterkolleksjonen 2009-10 Lycée Carnot, Paris. Mars 2009
Før denne kolleksjonen gikk jeg på Francis Bacon-utstillingen i London.
Da jeg kom ut derfra, var jeg sjokkert.
Jeg visste ikke om jeg hadde sett det vakreste eller det styggeste.
Jeg var virkelig...
...opprørt over blandingen av stygt og vakkert.
Jeg ville formidle den følelsen i kolleksjonen.
Jeg hadde aldri dratt farger så langt.
Vi så på malerier av Bacon og oversatte dem i stoffer.
Vi la mye arbeid i å finne rett glans og matthet-
-for å skape riktig følelse.
Noen journalister elsket det, mens andre hatet det intenst.
Suzy Menkes fant på et nytt navn på en farge.
Hun kalte en av fargene våre "råtten reke".
Hun ville poengtere at hun ikke var så begeistret for det hun så.
Kundene reagerte dårlig. Det ble den vanskeligste kolleksjonen å selge.
Det er fordelen med uavhengighet. Man satser som man vil, -
- men man har heller ingen som sier fra når man går for langt.
Er mote kunst? Det fins en viss forskjell.
Mote er en industri, og en kreativ industri. Den er sofistikert.
Man bruker meget fascinerende teknikker iblant, -
- enten de er maskinlaget eller håndlaget.
Men mote har et spesifikt og begrenset bruksområde.
Det er tydelig for Dries at han som moteskaper, kan være kreativ, -
- men hvis ikke han selger kolleksjonene, må han avvikle.
- Hva skjedde med ditt favorittstoff? - Jeg vet det. Og mine yndlingsbukser.
Vi kan prøve dette. Disse også.
Prøv den også...
Den er ute igjen. Ha vesten over. Den er allerede borte igjen.
- Nei. Billig. - For søtt.
- Det er for søtt. - For søtt?
- Vi prøver den... - ...lilla?
Ja, men behold sokker og sko.
Hvor gjør vi av den, hvis du gjør det sånn?
- Det blir landlig 50-tall over det. - Akkurat det man ikke ønsker.
Jeg får det ikke ut av hodet.
Hun er en "flamboyant" kvinne. "Flamboyant" passer bra, -
- for hun er mer glad enn eksentrisk. Eksentrisk kan bety trist.
En eksentrisk dame har 25 katter og bor i et mørkt hus.
Ikke sant? Det er "eksentrisk".
"Flamboyant" er Peggy Guggenheim, livsglede og drinker.
Hun er flambert. Hun brenner!
Dreis Van Notens Showroom, Paris
Gangen er god.
Trenger vi en underkjole der, så den blir litt bredere?
- Det er ok sånn. Eller det er... - For mye...
Jeg liker tanken på en enorm kvinne med sterke fargekombinasjoner.
Jeansene er for store, skoene for høye, jakken for stor, -
-og broderiene overdådige og blanke.
Det er 30 meter tyll i et skjørt. Det er for meg en flamboyant kvinne.
Hanskene og t-skjorta ser ut som tatoveringer i rare kombinasjoner.
Veske og hansker i samme mønster, så man ikke vet hva som er hva.
Alt det gjør det merkelig og interessant.
Sommerkolleksjon 2016 Paris, september 2015
Etter prøven må jentene ta av skoene, og dere må pusse dem.
De vil være skitne.
Når vi kommer fram, snur han seg til høyre, og jeg snur meg til høyre.
Neste jente snur seg mot publikum, og så neste og neste...
Vi har en lang historie med Etienne. Han jobbet som modell for meg.
Han arrangerte fester på en klubb i Brussel som heter Le Mirano.
Han kjente folk innen lyd og lys, -
- så jeg sa at jeg ville ha en visning.
"Jeg hjelper selvsagt til." Nå produserer han motevisninger.
Jeg skaper en familie rundt meg.
Jeg liker at folk forstår hva man mener på bare ett ord.
Nå har vi gjort 95 eller 96 visninger, så...
Man vet aldri hvordan folk reagerer.
For meg er det alltid en overraskelse. Positiv eller negativ.
I hvilket øyeblikk føler du at du har funnet kolleksjonen?
Jeg har sjelden et sånt øyeblikk.
Selv etter visningene kan jeg tenke: "Jeg burde ha gjort sånn,"-
-eller "Det så bra ut."
Etter visningen har jeg alltid vondt for å se på bildene.
Jeg vil ikke se videoen like etter motevisningen.
Jeg er altfor mye perfeksjonist til å leve med det.
- Ser du feil? - Ja, alltid.
Det gjør meg ikke alltid glad, men det gjør meg til den jeg er.
Suksess avler press, for folk forventer mer og mer.
Det er ikke alltid enklere å være kjent. Presset blir større.
- Kan du komme ut av den sirkelen? - Det er motebransjens hamsterhjul.
Det er vanskelig å komme seg ut av. Alle moteskapere drømmer om-
- å ta et sabbatsår eller en sabbatssesong.
Å hoppe over en sesong hadde vært fantastisk. Men det går ikke.
Hva gjør vi med de beige sømmene? Det har vi ikke løst ennå.
Her er de svarte, og her er beige.
Eller så farger vi dem mørkere, så det blir en sandbrun farge.
Da ser de mer brukt ut. Eller så gjør vi dem svarte.
Før brydde du deg ikke om det.
Kolleksjonen inspireres av en plakatdesigner fra sekstitallet, -
- så det blir psykedelisk kombinert med herremote og militæruniformer.
Vi kaller det "Kjærlighetens hær".
Den har en post-Vietnam, hippiepsykedelisk følelse.
Stort nok?
Vi visste at en av drømmene mine ville bli oppfylt, -
- nemlig å ha visningen på Opéra Garnier i Paris-
-som vi har bedt om i 15-16 år.
Ikke bare på operaen, men på hovedscenen på Opéra Garnier.
Da vi fikk tillatelse, tenkte vi:
"Det må være riktig kolleksjon for det lokalet."
Vi får se hva det fører til.
Det er for stort, hva?
- Blir du noensinne utmattet? - Ja.
Selvsagt. Når man drives av lidenskap fortsetter man til det tar slutt.
Iblant går man over grensa.
Det er ikke alltid enkelt. Livet er ikke alltid perfekt.
Hva gjør du når det føles sånn?
Lider?
Iblant blir det for mye, -
- og da går jeg til Patrick som dytter på og sier at det ordner seg.
Det er det beste med et langt forhold. Man kjenner hverandre.
Det er kjærlighetens styrke.
Herrekolleksjonen er nesten ferdig, -
-men visse plagg mangler fremdeles.
Nå jobber vi med linjene til damekolleksjonen.
Vi har hendene fulle.
De ukene da herre-og dame- kolleksjonen overlapper, er tøffe.
- Men alt går bra, så langt? - Hva skal jeg svare på det?
Alle moteskapere har øyeblikk i karrieren og i livet da de sier:
"Slutt! Det er ikke verdt det."
Men når man ser to ting som passer sammen, er det som en avhengighet.
Man kan skape et øyeblikk av skjønnhet-
-og et følelsesladd øyeblikk.
Et følelsesladd øyeblikk er når man sier: "Der har vi det."
Når en kokk lager mat, er forberedelsene viktige, -
- men når han får smake på det han har kombinert, -
- forbløffes både han selv og dem som smaker maten hans.
Det er sammenlignbart.
Når man har de rette ingrediensene, -
-må de presenteres riktig.
Vinterkolleksjon 2016-17 Opéra Garnier, Paris. Januar 2016
- Og hendene i lommene? - Ja.
Vi venter fem minutter til.
Holder mennesker som Dries på å forsvinne i dag?
De er allerede borte, kjære. Og ingen har tatt plassen deres.
Det er derfor han er en sånn skatt, og han må behandles deretter.
Moteindustrien har gravd sin egen grav, -
- og folk som Dries, holder flammen i live, slik jeg ser det.
Tekst: Jan Helge Hordnes
Der, ja... Det var altfor stort press.